karta rostliny zobrazena tento rok 80x
Kaktusy : Magnoliopsida / Caryophyllales / Cactaceae / Echinopsis
Existují vnitrodruhové taxony:
Synonyma: Hymenorebutia cintiensis, Hymenorebutia torataensis, Hymenorebutia torreana, Lobivia camataquiensis, Lobivia carminantha, Lobivia cintiensis, Lobivia cintiensis var. elongata, Lobivia kupperiana, Lobivia lateritia, Lobivia lateritia var. kupperiana, Lobivia pentlandii, Lobivia scopulina
Roste v Bolívii, Argentině, Paraguayi, Uruguayi, Brazílii v podobě sloupovitého keřovitého nebo stromovitého kaktusu. Nejprve má kulovitý habitus, teprve později se vytahuje do sloupovité podoby. Kmínky jsou vzpřímené nebo poléhavé. Trny má buď žlutavé nebo červenavé. Vlastní tělo má tmavě zelenou barvu a je členěno na 11 - 18 žeber. Právě na nich se nacházejí trny a také nálevkovité květy s délkou až 20cm, které se začnou objevovat po 4 - 5ti letech. Kvetou v noci a pouze několik hodin. Existují vnitrodruhové taxony:
Ideální teplota pro pěstování je pokojová, v zimě v rozmezí 5 - 10°C. Zálivku potřebuje malou, v zimě ještě sníženou. Potřebuje dostatek světla, ideálně přímého slunečního. Jako malá rostlina se přesazuje každý rok, dospělé jednou za 2 roky nebo i v delších intervalech. Potřebuje výborně propustný substrát, tedy ideálně písčitý nebo štěrkový. V něm by měla být promíchaná rašelina nebo humózní půda. Rostliny potřebují také dostatek čerstvého vzduchu.
Množí se odnožemi nebo semeny.
Více informací získáte, pokud si zobrazíte celý rod rostliny.
Pro Čechy je to velmi známá čeleď, přestože u nás kaktusy nerostou. Také mezi významnými botaniky-kaktusáři se vyskytuje jedno české jméno a to Alberto Vojtěch Frič 1882 - 1944 (o jeho cestách vyšel také komix v ABC v rámci cyklu Lovci zelených pokladů). Mnoho evropských sbírek je založeno na semenech dovezených českými dělníky, kteří do Ameriky jezdily na montáže. Některé druhy byly dokonce díky těmto zásilkám zachráněny před vyhynutím. Podle různých taxonomických pojetí existuje 120 - 220 rodů.
Název pochází z řečtiny. Vyskytují se především v Jižní a Severní Americe. Díky lidem se však rozšířily na všechny kontinenty. Patří mezi sukulenty. Většině z nich vyhovuje prostředí polopouště a stepy. Méně pak pouště a 1/20 dokonce na deštné pralesy s druhy epifyticky rostoucími na stromech, kterým vyhovuje rosení - např. Rhipsalis (Věšák). Z westernů lidi znají hlavně veliké několikametrové obry. Většina druhý ale nepřerůstá výšku 20cm. Celkový rozptyl je pak od 5mm po 15m. Vysoké druhy pak slouží často ptákům pro vybudování si hnízda jako náhražka dutin ve stromech. Člověk kaktusy kromě okrasné hodnoty využívá také v potravinářském průmyslu zejména k výrobě alkoholických i nealkoholických nápojů.
Typickým znakem kaktusu je areola, což je zakrnělá postranní větev. Listy jsou pak přetvořené v trny, které slouží jednak k odrazení zvířat k jejich poškození, ale vytvářejí také alespoň nějaký stín. Druhy které naopak rostou ve vysokých polohách jsou ochlupené. Povrch (kutikula) je velmi tuhý, aby dokázal odolávat ostrému sluníčku a teplu a zabraňoval tak odpařování vody. Květy jsou u kaktusů obzvláště krásné. Mohou nabývat různých barev. Například rod Mammillaria je známý tím, že květy vyrůstají na koncích stonků kolem dokola ve věnečcích. Dále asi každý bude znát vánoční kaktus.
Podle místa výskytu vyplývá, že většině kaktusů vyhovuje mírná zálivka, dobře propustný písčitý substrát (je ovšem nutné do něj dodávat minerály v hnojivu) a plné slunce. Na zimu snížit teplotu na 5 - 10°C a nezalévat vůbec. Tato fáze je většinou nutná k tomu, abyste rostliny donutily ke květu.
Množí se drobnými semeny nebo řízkováním. Oblíbené je také roubovaní. (Komerčně nabízené roubovance se mi zdají být ovšem kýčovité, což prezentuji čistě jako můj osobní názor.)
Zdroje:
žádost o přidání nekomerčního odkazu / otevři všechny odkazy
literatura: